Mitä minun pitäisi tehdä sinulle, professori?
Miksi sinun pitäisi tehdä jotain?
Kuten sanoin, tämä ei ole minun tekojani.
Kun lähdin tänä aamuna töihin-
- et kuulunut suunnitelmiini, mutta täällä sinä olet.
Ei se merkitse mitään. Ei kaikki tapahtuva merkitse jotain muuta.
- No mitä se merkitsee? - Ei mitään.
Sitä törmää ihmisiin, ja ehkä he ovat pulassa-
- mutta ei se tarkoita, että on heistä vastuussa.
lhmiset, jotka varovat aina muukalaisia-
- eivät useinkaan varo heitä, joita pitäisi varoa. Minun mielestäni.
Jos tekee vain tarvittavan, ei tule sankariksi.
- Olenko minä sankari? - En tiedä. Oletko?
Siinä voi olla hitunen totuutta, mutta tässä tapauksessa-
- en tiennyt, millaista ihmistä minun piti etsiä-
- tai mitä tekisin hänelle, kun löydän hänet.
Tässä tapauksessa. Mutta unohdimme yhden asian.
- Minkä? - He seisovat tuolla...
...ja minun pitää sanoa: "Hän ei näytä veljeltäni."
"Mutta tuolla hän on, joten katsokaa uudelleen."
Teitkö niin?
Sinua oli vaikea olla huomaamatta.
- Lähestymistapasi oli suora. - En lähestynyt sinua. En nähnyt sinua.
En ymmärrä, miten olet hankkiutunut tuollaiseen jamaan.
Niin.
- Oletko kunnossa? Nukuitko viime yönä? - En.
Milloin päätit, että tänään on se päivä?
- Oliko päivässä jotain erityistä? - Ei.
Tänään on syntymäpäiväni, mutta se ei ole erityistä.
- Onnea, professori. - Kiitos.
Oliko syntymäpäiväsi mielestäsi hyvä päivä?
Kuka tietää? Syntymäpäivät ovat vaarallisia, kuten joulut.
Koristeita roikkuu puista, seppeleitä ovista-
- ja ruumiita putkista kaikkialla Amerikassa.
- Ei kovin kiva juttu. - Joulut eivät ole entisenlaisia.
Tuo on aivan totta. Kyllä.
Minun pitää mennä.
- Puetko aina takkisi noin? - Mitä vikaa siinä on?
En puhunut vioista. Kysyin, onko se tavallinen tapasi.
Ei minulla ole tapaa. Puen sen vain.
Onko se jotenkin naisellista?
Tutkin vain professorien tapoja.
Minun pitää mennä.
Haen takkini.
- Haetko takkisi? - Joo.
- Minne lähdet? - Sinun mukaasi.
Miten niin? Minne?
- Sinun mukaasi, minne lähdetkin. - Etpä.
- Kyllä. - Minä menen kotiin.
- Hyvä on. - Et tule kotiin kanssani.
Tulenpa. Haen takkini.
- Et voi tulla. - Miksen?
- Et voi. - Mitä?
Sinä voit tulla meille, mutta minä en teille.
Ei se siitä johdu. Minun pitää vain mennä kotiin.
- Asutko huoneistossa? - Joo.
- Eikö sinne päästetä mustia? - Ei. Siis tietenkin päästetään.
Vitsit seis. Minun pitää mennä. Olen väsynyt.
Kunhan et joudu vaikeuksiin, kun päästät minut sinne.
- Olet vakavissasi. - Tiedät sen.
- Et voi olla. - Vakava kuin sydänkohtaus.
- Miksi teet näin? - En voi muuta.
- Voitpas. - En voi.
- Kuka teki sinusta suojelusenkelini? - Tiedät, kuka.
En käskenyt sinun hypätä syliini radalla tänä aamuna.
- En hypännyt syliisi. - Etkö?
- En. - Miten sitten jouduit sinne?
Emmekö me lähdekään?
Luuletko oikeasti, että Jeesus on tässä huoneessa?
En.
En luule hänen olevan tässä huoneessa.
Tiedän hänen olevan.
Sanoit sen itse. Sama kuin kysyisin, luuletko, että sinulla on takkisi.
Ei se ole sama. Siitä ollaan samaa mieltä.
Jos sanomme, että minulla on takkini-
- ja Cecil sanoo, että olen alasti ja minulla on vihreä iho-
- mietimme, minne panemme Cecilin, jottei hän satuta itseään.
- Kuka on Cecil? - Ei kukaan. Kuvitteellinen tyyppi.
Ei Ceciliä ole. Keksin hänet havainnollistaakseni asiani.
- Keksit. - Niin.
- Hänen mielipiteellään ei ole väliä. - Siksi keksin hänet.
Olisin voinut laittaa sinut luulemaan, ettei minulla ole takkia.
Ja että olet vihreä ja muuta.
- Niin. - Mutta et sanonut.
- En. - Kaada kaikki Cecilin niskaan.
- Niin. - Mutta Cecil ei voi puolustautua.
Hän ei ole samaa mieltä muiden kanssa, eikä hänellä ole väliä-
- paitsi että keksit hänet, ja hän on vihreä ja muuta.
Minä tässä olen vihreä. Mitä ajat takaa?
- Haluan tietää Cecilistä. - Enpä usko.
- Näetkö Jeesuksen? - En.
- Mutta puhut hänelle. - Joka päivä.
- Ja hän puhuu sinulle. - Olen kuullut hänet.
- Puhuuko hän ääneen? - Ei, en kuule mitään ääntä.
En kuule omaakaan ääntäni. Mutta olen kuullut hänet.
- Miksei Jeesus voi vain olla päässäsi? - Hän on päässäni.
- En ymmärrä, mitä yrität kertoa. - Tiedän, ettet ymmärrä, muru.
Sinun pitää ensin ymmärtää, ettei minulla ole originaaleja ajatuksia.
Jos jossain ei ole jumalaisuuden tuoksua, se ei kiinnosta minua.
- Jumalaisuuden tuoksu. - Pidätkö siitä?
- Ei hullumpaa. - Kuulin sen radiossa. Musta pappi.
Mutta yritin toisinkin päin. lhan tosissani.
Silmät sidottuina, metsässä, hammasta purren...
Luoja, minä yritin!
Jos löydät jonkun, joka yritti minua kovemmin-
- haluan tavata hänet.
- Mikä sai minut koukkuun? - En tiedä. Mikä?
- Elämä kuolemassa. - Elämä kuolemassa.
Liian kuollut edes luovuttamaan.
Ymmärrän.
Enpä usko.
- Kysyn sinulta jotain. - Hyvä on.
- Luetko tätä kirjaa? - Olen lukenut osia siitä.
- Oletko lukenut sen? - Luin Jobin kirjan.
- Oletko lukenut sen? - En.
- Mutta olet lukenut kirjoja. - Niin.
- Miten monta? - Ei aavistustakaan.
Arvioi.
Kaksi viikossa, ehkä sata vuodessa jo pian 40 vuoden ajan.
Kaksi viikossa...
Neljäkymmentä kertaa 100 on 4000.
Kunhan kiusaan, professori.
Sano mikä tahansa numero. Kerron, mitä se on 40-kertaisena.
- 26. - 1040.
- 118. - 4720.
- Jep.
- Vastaus on kysymys. - Mitä?
- Se on uusi numerosi. - 4720.
- Se on iso numero. - Niin on.
- Tiedätkö vastauksen? - En.
188800.
Näytä.
Miten teet tuon?
Numerot ovat mustan miehen ystäviä. Vähät voista ja munista.
Jos hallitsee numerot, voi laskea veljen vibat-
- ja takavarikoida lompakon sisällön.
Kaltereiden takana on aikaa harjoitella sellaista.
- Ymmärrän. - Mutta palataan sinuun ja kirjoihisi.
Olet lukenut 4000 kirjaa.
- Ehkä enemmänkin. - Mutta et tätä.
- En, en koko... - Mikset?
En tiedä.
Mikä on mielestäsi maailman paras kirja?
- En tiedä. - Heitä jokin.
- On monia hyviä kirjoja. - Valitse yksi.
- Ehkä Sota ja rauha. - Hyvä on.
- Onko se yhtä hyvä kuin tämä? - Ne ovat erilaisia kirjoja.
Eikö Sota ja rauha ole kirja, jonka joku keksi?
- On. - Onko se siksi erilainen kuin tämä?
Minusta molemmat ovat keksittyjä.
- Eikö kumpikaan ole totta? - Ei historiallisesti.
- Mikä on tosi kirja? - Ehkä historiankirja.
Gibbonin Rooman valtakunnan katoaminen ja tuho.
Ainakin tapahtumat ovat aitoja. Ne tapahtuivat oikeasti.
Onko se kirja yhtä hyvä kuin tämä?
- Raamattuko? - Raamattu.
Gibbonin teos on kulmakivi, tärkeä kirja.
- Ja tosi. Älä unohda sitä. - Niin, tosi kirja.
Mutta onko se yhtä hyvä?
En tiedä, voiko niitä verrata. Kuin omenat ja päärynät.
Ei omenat ja päärynät. Kirjat.
Onko se Katoaminen ja tuho yhtä hyvä kirja kuin tämä?
- Vastaa. - Minun on pakko sanoa ei.
Ennen kuin se kului pois, tässä luki: "Hienoin koskaan kirjoitettu kirja."
- Voiko se olla totta? - Voi.
- Luet hyviä kirjoja. - Yritän.
Muttet ole lukenut parasta.
- Mikset? - Minun pitää mennä.
- Ei pidä. Jää tänne kyläilemään. - Pelkäät minun palaavan juna-asemalle.
- Saatat palata. Jää tänne. - Entä jos lupaan, etten palaa?
- Saatat silti palata. - Eikö sinulla ole töitä?
- Olin matkalla töihin. - Mutta matkalla sattui outo juttu.
- Niin. - Saatko potkut?
En saa.
- Soita. - Minulla ei ole puhelinta.
He tietävät, että ellen ole siellä nyt, en tule.
- En myöhästele. - Mikset omista puhelinta?
En tarvitse. Narkkarit varastaisivat sen.
- Osta halpa. - Ei liian halpaa narkkarille.
Puhutaan taas sinusta.
Puhutaan hetken ajan sinusta.
- Voinko kysyä jotain? - Tietenkin.
- Missä seisoit? En nähnyt sinua. - Kun hyppäsit uskomattoman loikkasi.
- Niin. - Olin laiturilla.
- Laiturilla. - Niin.
En nähnyt sinua.
Seisoin laiturilla itsekseni. Tulit vauhdilla.
Varmistin, ettei siellä ollut ketään, etenkään lapsia.
- Ei siellä ollut ketään. - Ei. Vain minä.
En tiedä, missä olisit voinut olla.
Yritätkö pelotella minua?
- Ehkä olin pylvään takana. - Ei siellä ollut pylväitä.
Mielestäsi iso, musta enkeli-
- lähetettiin raahaamaan ahterisi pois sieltä-
- ja pelastamaan sinut tuholta.
- Tuskinpa. - Sellainen ei ole mahdollista.
- Ei niin. - Sanoit sen itse.
En sanonut. Sinä aloit puhua enkeleistä.
En puhunut. En usko enkeleihin.
- Mihin uskot? - Moniin juttuihin.
Jaa.
- Mitä "jaa"? - Mihin juttuihin?
- Uskon juttuihin. - Kerro esimerkki.
Kultturelleihin juttuihin. Kirjoihin, musiikkiin, taiteeseen.
Jaa.
Niillä on minulle arvoa. Ne ovat sivistyksen perusta.
Tai arvostin niitä ennen. En juurikaan enää.
Mitä niille kävi?
lhmiset lakkasivat arvostamasta niitä, ja minäkin tavallani.
En osaa sanoa miksi.
Se maailma on suureksi osaksi kadonnut.
Pian se on kadonnut kokonaan.
- En ymmärrä, professori. - Ei ole mitään ymmärrettävää.
Rakastamani asiat ovat erittäin hauraita.
En tiennyt sitä. Luulin niitä tuhoamattomiksi.
Eivät ne olleet.
Siksikö hyppäsit laiturilta? Eikö se ollut henkilökohtaista?
Oli se. Koulutus saa sen aikaan. Se tekee maailmasta henkilökohtaisen.
Vahvoja sanoja.
Minulla ei ole vastausta tuohon kaikkeen.
Ehkä vastausta ei ole. Mutta minun pitää silti kysyä.
Mitä hyötyä sellaisista arvoista on, jos ne eivät pidä sinua laiturilla-
- kun Sunset Limited jyrää lujaa kohti?
- Hyvä kysymys. - Niin minustakin.
En minäkään osaa vastata.
Ehkä se ei ole loogista. En tiedä enkä välitä.
Minulta on kysytty, eikö mielestäni ole outoa todistaa kaiken kuolema.
Se on outoa.
Mutta se ei tarkoita, ettei asia ole niin.
Jonkun pitää olla täällä.
- Mutta et aio jäädä katsomaan. - En.
Ymmärsinkö nyt oikein? Sanot, että ne kulttuurijutut-
- ovat ainoat asiat sinun ja Sunset Limitedin välissä.
- Se on paljon. - Mutta se tuotti pettymyksen.
- Niin. - Olet kulttuurinarkomaani.
Ehkä olet oikeassa. Ehkä en usko mihinkään.
Uskon Sunset Limitediin.
- Pahus, professori. - Pahus, nimenomaan.
Et usko mihinkään.
Uskoin asioihin...
...joita ei ole enää olemassa. On hölmöä teeskennellä muuta.
Läntinen sivistys haihtui vihdoin savuna ilmaan-
- Dachaun savupiipuissa, ja olin liian ihastunut ymmärtämään.
Ymmärrän sen nyt.
Olet haaste, professori. Tiedätkö sen?
Ei sinun pidä sekaantua ongelmiini mistään syystä.
Minun pitäisi lähteä.
- Eikö sinulla ole ystäviä? - Ei.
- Eikö yhtäkään? - Ei oikeastaan.
- Kerro hänestä. - Kenestä?
- Siitä "ei oikeastaan". - Minulla on ystävä yliopistolla.
Ei läheinen ystävä. Käymme joskus lounaalla.
Ja siinä kaikki, vai?
- Niin. - Mitä teit hänelle?
- Mitäkö tein hänelle? - Niin.
En mitään. Miksi luulet minun tehneen jotain hänelle?
- En tiedä. Teitkö? - En.
- Mitä luulet minun tehneen? - Odotan, että kerrot.
Ei ole mitään kerrottavaa.
Etkö jättänyt lappua, jossa kerroit junasta?
- En. - Parhaalle ystävällesi.
- Ei hän ole paras ystäväni. - Päätimme, että on.
Sinä se päätit...
- Kerroitko harkitsevasi asiaa? - En. Miksi pitäisi?
- Hän on paras ystäväsi. - Sanoin jo, emme ole läheiset.
- Ette ole läheiset. - Emme.
- Paras ystäväsi, ettekä ole läheiset. - Siihen suuntaan.
Et halunnut vaivata häntä pienellä jutulla, itsemurhalla.
Kuule.
Entä jos annan sinulle sanani-
- että lähden nyt kotiin enkä yritä tappaa itseäni matkalla?
Entä jos minä annan sinulle sanani, etten kuuntele mitään paskapuhetta?
- Olenko nyt vanki täällä? - Tiedät, ettet ole.
Olit vanki ennen kuin tulit tänne.
Kuolemaantuomittu vanki.
- Mitä isäsi teki? - Mitä?
Kysyin, mitä isäsi teki. Millä alalla hän oli?
- Hän oli asianajaja. - Asianajaja. Minkä lain alalla?
Hallituksen. Ei hän käsitellyt rikoslakia eikä muuta.
- Mitä tarkoittaa rikoslakia ja muuta? - Ehkä avioerolakia.
Ehkä puhut asiaa.
- Mihin hän kuoli? - Kuka sanoi hänen kuolleen?
- Onko hän kuollut? - On.
- Mihin hän kuoli? - Syöpään.
- Sairastiko hän jonkin aikaa? - Kyllä.
- Kävitkö katsomassa häntä? - En.
- Mikset? - En halunnut.
Mikset halunnut?
En tiedä. En vain halunnut.
En ehkä halunnut muistaa häntä sellaisena.
Hevonpaskaa.
- Pyysikö hän sinua käymään? - Ei.
- Mutta äitisi pyysi. - Ehkä. En muista.
- Tiedät, että hän pyysi. - Hyvä on. Niin pyysi.
- Mitä sanoit? - Sanoin käyväni.
- Mutta et käynyt. - En.
- Mikset? - Hän kuoli.
Ei se johtunut siitä.
Sinulla olisi ollut aikaa, muttet mennyt.
- Niin kai. - Odotit hänen kuolemaansa.
Hyvä on, en käynyt isäni luona.
Isäsi oli kuolinvuoteellaan, kuolemassa syöpään.
Äitisi istui siellä ja piti häntä kädestä. Hänellä oli tuskia.
He pyysivät sinua käymään kerran ennen hänen kuolemaansa.
Sanoit, ettet menisi.
- Sano, että olen väärässä. - Jos haluat esittää sen niin.
- Miten sinä esittäisit? - En tiedä.
Sittenhän se meni niin.
- Niin kai. - Ei mitään "kai".
- Menikö vai ei? - Kyllä.
Katsotaan, löydänkö juna-aikatauluni.
Katson, milloin seuraava pikajuna tulee.
En taida ymmärtää huumoria.
Hyvä, että sanoit noin, sillä minäkään en ymmärrä.
Yllätyn enemmän hetki hetkeltä.
Miten et näe sitä itse? Olet läpinäkyvä kuin lasi.
Näen pyörien pyörivän, vaihteiden vaihtuvan.
Näen myös valon. Hyvän, aidon valon. Etkö sinä näe?
En.
Siunausta, veli.
Siunausta, sillä se on siellä.
Milloin olit vankilassa?
- Kauan sitten. - Miksi?
- Murhasta. - lhanko totta?
Kuka sanoisi olevansa murhaaja, ellei ole?
- Sanoit olleesi kaltereiden takana. - Niin.
Sanovatko mustat yleensä niin?
Eivät. Vain me vanhat maaseudun nekrut.
Kutsumme asioita niiden oikeilla nimillä.
On ikävää ajatella, miten monia nimiä vankilalle on.
- Olisi ikävää laskea ne. - Onko sinulla vankilajuttuja?
- Vankilajuttujako? - Niin.
Kerroin ennen vankilajuttuja.
Ne ovat menettäneet viehätyksensä.
- Puhutaanko jostain iloisemmasta? - Oletko koskaan ollut naimisissa?
- Naimisissako? - Niin.
- Voi hitto. - Mitä?
Ehkä vankilajuttu olisi sittenkin parempi.
Hyvänen aika.
Onko sinulla lapsia?
Ei, professori. Minulla ei ole ketään. Kaikki sukulaiseni ovat kuolleet.
Minulla oli kaksi poikaa, mutta he kuolivat kauan sitten.
Kaikki tuttuni ovat kuolleet.
Mieti sitä. Voin olla vaaraksi sinulle.
- Olitko aina vaikeuksissa? - Olin. Pidin siitä.
Taidan vieläkin pitää.
Istuin seitsemän vuotta. Olisin voinut istua enemmän. Satutin monia.
Löin ihmisiä, kunnes he eivät enää nousseet.
- Et enää joudu vaikeuksiin. - En.
Mutta pidät siitä silti.
Ehkä minut on tuomittu siihen. Oma karmani puree minua persuksiin.
Mutta olen vaihtanut puolta. Jos haluaa auttaa ihmisiä-
- pitää hakeutua vaikeuksien tielle. Ei ole paljon vaihtoehtoja.
- Miten kauan olet ollut täällä? - Kuusi, seitsemän vuotta.
- En ymmärrä, miksi asut täällä. - Toisin kuin missä?
- Missä vain. - Tämä on missä vain.
Voisin kai asua jossain toisessa rakennuksessa, mutta tämä on jees.
Makuuhuoneeni on tuolla. Voin paeta sinne.
Sohvallani voi nukkua. Enimmäkseen narkkarit.
He vievät tietenkin tavarat mennessään, joten en omista mitään.
Mutta se on hyvä. Jos hengailee oikeassa seurassa-
- ei halua enää mitään maallista.
Kerran he veivät jääkaapin, mutta joku käski heidän tuoda sen takaisin.
Nyt minulla on tuo iso epeli tuolla. Vaihdettu.
Kaipaan kyllä musiikkia.
Aion hankkia teräsoven.
Sitten voin hankkia musiikkisoittimen.
Mutta samalla pitää ostaa karmit. Työstän juuri asiaa.
En välitä telkkarista...
...mutta kaipaan musiikkia.
Eikö tämä ole sinusta kamala paikka?
- Kamala paikkako? - Niin.
- Mitä tarkoitat? - Tätä paikkaa.
- Kamala paikka täynnä kamalia ihmisiä. - Jukra.
Tiedät, ettei heitä kannata pelastaa, vaikka heidät voisi, mutta ei voi.
- Tiedät sen varmasti. - Pidän haasteista.
Perustin vankilassa apostolaatin.
Se oli haaste. Monet veljet kävivät siinä, vaikka eivät välitä siitä.
Eivät he välitä Jumalan sanasta. He halusivat sen ansioluetteloonsa.
- Ansioluetteloon? - Niin.
Jotkut heistä olivat tehneet tosi kamalia juttuja.
Eikä heitä kaduttanut muu kuin kiinnijääminen.
Mutta oli outoa, että moni uskoi Jumalaan-
- jopa enemmän kuin ihmiset täällä ulkopuolella.
Minä ainakin uskoin. Mieti sitä, professori.
- Minun pitää lähteä. - Hei, hei.
Ei sinun pidä lähteä. Kysyn sinulta jotain.
Onko sinulla ollut koskaan päivä, jolloin kaikki oli outoa-
- kaikkialla, mutta yhtäkkiä palaset loksahtivat paikalleen?
- En tiedä, mitä tarkoitat. - Sellainen päivä, kuin taikaa.
Päivä, jona kaikki kääntyi parhain päin.
En tiedä. Ehkä. Miten niin?
Mietin vain, onko sinulla ollut eräänlainen kuiva kausi-
- kunnes huomasit maailman olevan sellainen.
- Millainen siis? - Pitkä ja kuiva.
Mutta jutun ydin on se, että vaikka tuntuu siltä-
- on ymmärrettävä, ettei aurinko paista saman koiran perseeseen joka päivä.
On naurettavaa väittää, että minulla on vain huono päivä.
En minä sellaista väitä.
- Sinulla on huono elämä. - Pitääkö minun muuttaa elämäni?
- Kusetatko minua? - Minun on mentävä.
Jää vielä hetkeksi.
Kerrotko vankilajutun?
- Et tarvitse sellaista. - Miksen?
Epäilet jo muutenkin kaikkea.
- Luulet, että yritän jujuttaa sinua. - Etkö yritä?
Joo, mutta en halua sinun tietävän sitä.
- Minun pitää kuitenkin lähteä. - Et ole valmis kadulle.
- Minun täytyy. - Ei sinulla ole mitään tekemistä.
- Mistä tiedät sen? - Eihän sinun pitäisi olla täälläkään.
Ymmärrän, mitä yrität sanoa.
Entä jos kerron vankilajutun? Jäätkö sitten?
- Hyvä on. Jään hetkeksi. - Hyvä on! Hän sanoi "hyvä on"!
- No niin, kerron vankilajutun. - Onko se tosi?
On. En tiedä muunlaisia.
Olin kerran ruokajonossa ja otin ruokaani.
Takanani oleva nekru alkoi valittaa. Sanoi papujen olevan kylmiä.
Hän heitti kauhan astiaan. Pavut roiskuivat päälleni.
En halunnut haastaa riitaa, mutta kyllä se ärsytti minua.
Olin juuri vaihtanut ylleni puhtaan univormun, paidan ja housut.
Saamme vain kaksi viikossa.
Sanoin hänelle jotain. "Hei, varo vähän." Jotain sellaista.
Mutta jatkoin. Yritin olla välittämättä.
Mutta se nekru vastasi jotain.
Käännyin ympäri.
Hän pisti veitsen minuun.
En edes nähnyt sitä. Verta roiskui kaikkialle.
Eikä se ollut mikään linnaveitsi-
- vaan italialainen stiletti, sellainen musta-hopeinen.
En voinut muuta kuin kumartua alas.
Sain kiinni pöydänjalasta. Se irtosi helposti käteeni.
Sen päässä oli pitkä ruuvi.
Iskin ruuvin sen nekrun päähän. Yhä uudelleen!
Löin ja löin, kunnes hänen päätään ei enää tunnistanut.
Ruuvi törrötti hänen päässään, ja kiskoin sen ulos jalkani avulla.
- Mitä hän sanoi? - Mitäkö hän sanoi?
Niin, jonossa.
- En toista sitä. - Se ei ole reilua.
- Eikö? - Ei.
Kerron hurjan, verisen tositarinan isosta talosta-
- etkä voi itse kuvitella, mitä se nekru sanoi.
- Onko pakko käyttää tuota sanaa? - Emme taida juurikaan edistyä.
Se tuntuu tarpeettomalta.
Et halua kuulla "nekru", mutta lähdet kun en kerro, mitä rumaa nekru sanoi!
- lhan tosi? - En ymmärrä, miksi käytät sanaa.
Tämä on minun tarinani.
En muista, että siellä olisi ollut afroamerikkalaisia tai värillisiä.
Siellä oli vain joukko nekruja!
Jatka.
Jossain vaiheessa vedin varmaan veitsen ulos-
- ja pudotin sen lattialle. Hakkasin samalla nekrun päätä.
Hänen kaverinsa otti minusta kiinni takaa päin.
Mutta pidin kaiteesta kiinni, enkä lähtenyt mihinkään.
En tiennyt, että se tyyppi oli poiminut veitsen lattialta-
- ja yritti pistää minua.
Tunsin veren. Käännyin ja löin häntä päähän.
Hän lensi pitkin lattiaa.
Joku oli painanut nappia, ja hälytyskellot soivat.
Kaikki makasivat lattialla, ja ruokalan ovet olivat lukossa.
Vartija osoitti minua haulikollaan ja huusi:
"Sinä! Mene lattialle makaamaan ja pudota aseesi!"
Hän aikoi ampua minut, kun päällikkö sanoi:
"Älä ammu! Sinä! Heitä nuijasi maahan!"
Katsoin ympärilleni.
Vain minä seisoin.
Näin nekrun jalat pöydän alta, minne hän oli ryöminyt.
Heitin pöydänjalan maahan.
En muista paljoakaan sen jälkeen.
Menetin kuulemma lähes puolet verestäni.
Muistan liukastuneeni siihen, mutta luulin, että se oli sen toisen.
- Kuoliko hän? - Ei.
Kaikki jäivät eloon.
He luulivat hänen kuolleen, mutta hän eli.
Hän ei ollut sen jälkeen oikein kunnossa-
- joten hän ei enää vaivannut minua.
Hän käveli pää vinossa ja menetti toisen silmänsä.
Hänen kätensä roikkuivat, puhe sammalsi.
- Hänet lähetettiin toiseen vankilaan. - Mutta ei siinä vielä kaikki.
- Ei. - Mitä tapahtui?
Heräsin sairastuvalta. Minut oli leikattu.
Pernani oli leikattu auki, maksani, kaikenlaista.
Olin vähällä kuolla. Minussa oli 280 tikkiä-
- ja minua jomotti. En tiennyt, että voisin olla niin kipeä.
Ja he olivat panneet minut silti kahleisiin ja käsirautoihin-
- jos voit uskoa sen.
Maatessani siinä kuulin erittäin selkeän äänen.
Se ei olisi voinut olla selkeämpi. Ja se sanoi:
"llman Jumalan armoa et olisi täällä."
Yritin nousta istumaan ja katsoa ympärilleni, mutten voinut.
Suotta yritin, sillä siellä ei ollut ketään. Siis kyllä siellä oli joku-
- mutta minun ei tarvinnut katsoa, näkisinkö hänet.
- Eikö tämä ole sinusta outo tarina? - On. Se on outo tarina.
- Tarkoitan, ettet säälinyt miestä. - Harppaat asioiden edelle.
Toisesta vangista tuli rampa, yksisilmäinen ääliö-
- jotta voisit löytää Jumalan. Eikö tarinassa ole kyse siitä?
- En tiedä. - Etkö ajatellut sitä niin?
- Hemmetti, ajattelin kyllä. - Eikö se ole tarinan totuus?
Kuule, en halua suututtaa sinua.
Haluat kovasti toivoa, että tarinassa on kyse siitä-
- joten minun on sanottava, että voi sen niinkin käsittää.
Minun täytyy pitää mielenkiintosi yllä.
- Pitää minut koukussa. - Sopiiko se?
Ja sitten... Miten sanoitkaan? Huijaat minua.
- Niin. - Joo.
- Muista, että tämä on vankilajuttu. - Hyvä on.
- Pyysit sitä itse. - Hyvä on.
Yritän sanoa, ettei minulla ole harmainta aavistusta siitä-
- miten Jumala toimii. En tiedä, miksi hän puhui minulle.
- Minä en olisi puhunut. - Mutta kuuntelit.
- Mitä vaihtoehtoja minulla oli? - En tiedä. Olla kuuntelematta.
Luuletko hänen juttelevan ihmisille, joiden tietää olevan kuuntelematta?
Onko hänellä niin paljon vapaa-aikaa?
Miksi te ette hyväksy sitä, että jotkut eivät halua uskoa Jumalaan?
- Kyllä minä hyväksyn sen. - Hyväksytkö?
Tietenkin. Uskon, että se on fakta.
Kohtaan sen asian joka päivä, joten minun pitää hyväksyä se.
- Miksette jätä meitä rauhaan? - Ai roikkumaan putkista ja muuta?
Kyllä, jos haluamme sitä.
Hän kieltää sen.
Se sanotaan tässä.
- Etkö halua olla onnellinen? - Onnellinen?
Onko sinulla jotain onnea vastaan?
- Luoja auttakoon. - Osuinko arkaan paikkaan?
- Miksi vastustat onnea? - Se on ihmisluontoa vastaan.
Sinun luontoasi. En väitä vastaan.
- Onnellisuus? - Eikö sellaista ole?
- Eikö kenellekään? - Ei.
- Miten jouduimme tähän jamaan? - Synnyimme tähän jamaan.
Kärsimys ja ihmisen kohtalo ovat sama asia.
Kumpikin kuvaa toistaan.
Emme puhu kärsimyksestä. Puhumme onnellisuudesta.
- Ei tuskissaan voi olla onnellinen. - Miksei?
- Sanoissasi ei ole järkeä. - Kovia sanoja professorilta.
Saarnamies on järkyttynyt. Hän pitää sydämestään kiinni.
Hänen silmänsä pyörivät.
Hetkinen, hetkinen vain, ihmiset.
Saarnamies räpyttelee silmiään. Hän toipuu.
Yritän sanoa, että jos elämässä ei olisi tuskaa-
- mistä tietäisi olevansa onnellinen? Verrattuna mihin?
Sinulla ei taida olla täällä mitään juotavaa.
Ei. Juotko sinä?
- Seuraako nyt raittiussaarna? - Ei minulta.
On ollut vaikea päivä. Sinä et taida juoda.
En. Join aikoinaan tarpeeksi.
- Oletko AA-kerhossa? - En. Minä vain lopetin.
Moni ystäväni oli juomaveikkoja.
Itse asiassa useimmat. Useimmat ovat kuolleet.
- Viinaanko? - Tai muihin sellaisiin juttuihin.
Taksi ajoi erään ystäväni päälle hiljattain.
- Minne hän oli menossa kännissä? - En tiedä. Minne?
Ostamaan lisää viskiä.
Hänellä oli sitä kotona, mutta juopot pelkäävät aina viinan loppuvan.
- Kuoliko hän? - Toivon niin. Hautasimme hänet.
Tarinassa lienee jokin opetus.
Se on vain tarina siitä, mitä saa ja mitä haluaa.
Tuskaa, onnea.
Kerron toisen.
Yhtenä sunnuntaina-
- me joimme ja juopottelimme. Sunnuntaiaamuna.
Eräs kaveri tuli sinne Evelyn-tytön kanssa.
Evelyn oli kännissä jo tullessaan, mutta käskimme-
- hänen hakea keittiöstä itselleen juotavaa.
Ystäväni Reg meni heti keittiöön hakemaan itselleen juotavaa.
Mutta pullo oli poissa.
Reg oli tuntenut monia juoppoja eläessään.
Hän alkoi etsiä pulloa.
Hän katsoi kaappiin ja huonekalujen taakse, turhaan.
Hän kyllä tiesi, mitä sille oli käynyt.
Hän tuli olohuoneeseen ja istuutui.
Evelyn istui sohvalla, kännissä kuin käki.
Reg kysyi: "Evelyn, mihin panit viskin?"
Evelyn sanoi...
Reg kysyi: "Evelyn, mihin piilotit viskin?"
Ja Evelyn vastasi...
Koko juttu alkoi ärsyttää Regiä aika tavalla.
Hän meni lähelle ja sanoi...
Evelyn vastasi: "Kätkin sen vessaan."
- Aika hauska. - Ajattelin sinun pitävän siitä.
- Oliko viski siellä? - Oli.
Kännikalat piilottavat aina pullon vessaan.
Mutta juoppo ei ole huolissaan siitä-
- että kuolee viinaan, vaikka kuoleekin.
Hän pelkää viskin loppuvan ennen hänen kuolemaansa.
Onko nälkä? Voin jatkaa myöhemmin.
- En hukkaa paikkaani. - En. Jatka vain.
Jos juopolle antaa juoman väittäen, ettei hän halua sitä, mitä hän sanoo?
- Taidan tietää. - Niin. Olisit oikeassa.
- Että hän ei halua sitä. - Niin.
Jos hän haluaa sitä, mitä ei voi saada-
- hän ei halua sitä, mistä ei saisi tarpeekseen.
- Mitä hän oikeasti haluaa? - Tiedät sen.
- En tiedä. - Tiedätpä.
En.
- Etkö tiedä, mitä hän haluaa? - En.
Hän haluaa samaa kuin kaikki.
- Eli mitä? - Jumalan rakastavan häntä.
- En minä halua Jumalan rakkautta. - Hyvä, että menet suoraan asiaan.
Ei hänkään halua sitä. Hän haluaa vain juoda viskiä.
Olet fiksu. Kerro, missä on järkeä ja missä ei.
- En halua juoda viskiä. - Luulin, että juuri pyysit sitä.
Tarkoitin yleisesti.
Emme puhu yleisesti. Puhumme juomasta.
- Ei alkoholi ole ongelmani. - Sinulla on jokin ongelma.
Mikä ongelmani onkin, ei sitä voi hoitaa ryypyllä.
Hienosti sanottu.
Millä sen voi hoitaa?
Sinä tiedät, millä sen voi hoitaa.
Sunset Limitedillä.
- Niin. - Haluat sitä.
Niin, haluan sitä.
Se on aika iso lasillinen viskiä.
- Jota en oikeasti halua? - Niin juuri.
- Uskon, että haluan. - Tietenkin, muru.
- Emme me muuten istuisi tässä. - Olen eri mieltä.
Hyvä on, mutta pelaan tätä niin.
Et ymmärrä, että minunlaisten mielestä-
- Jumalan kaipuu on todiste jonkin puutteesta.
- Olen aivan samaa mieltä. - Oletko?
Niin. Ne ihmiset elävät Jumalan puutteessa.
Anteeksi, mutta mielestäni ajatus Jumalasta on soopaa.
Herra, anna armoa! Jeesus meitä auttakoon.
Professori harjoittaa jumalanpilkkaa.
Nyt emme ikinä pelastu.
- Eikö ole ilkeää sanoa noin? - Ei minusta, vaan sinusta.
- Eipä. Se on fakta. - Ei se ole fakta.
Se on suurin tosiasia sinusta. Ehkä jopa ainoa.
- Mutta et pidä sitä pahana. - En, sillä sen voi parantaa.
Jos kysyt minulta, mitä mieltä yläkerran ukko on-
- hän on kai kuullut sitä niin paljon, ettei se enää haittaa häntä.
Tarkoitan, että mitä jos joku sanoisi sinulle, ettei sinua ole-
- vaikka istuisit aivan hänen vierellään?
- Eikö se suututtaisi sinua? - Ei. Säälisin häntä.
Ja yrittäisit ehkä hankkia hänelle apua.
Minun tapauksessani hän huusi kovaa-
- kun makasin leikkauspöydällä-
- kun nekru oli yrittänyt viipaloida minut kuin omenan.
Mutta Jumala on Jumala.
Hän voi puhutella ihmistä milloin vain.
Ja jos hän puhuisi minulle niin kuin puhuikin...
...hän voi puhua kenelle tahansa.
"Mitähän tuo hullu neekeri nyt juonittelee?"
"Hän yrittää huijata minua."
"Hän puhuu täällä kielillä."
"Minun pitää päästä pois täältä."
"Hän ryöstää minut."
"Minun pitää päästä täältä ja vikkelään" -
- " ennen kuin minulle käy jotain pahaa."
Hei!
Mitä me teemme sinulle, professori?
Olen sinulle paljosta velkaa ainakin maailman silmissä.
Voinko antaa sinulle jotain, niin tämä on tasapeli?
Voin antaa sinulle rahaa. Annan sinulle 1000 dollaria.
Ei se ole kovin paljon. Annan sinulle kolme tonnia.
Et tiedä, millaisissa vaikeuksissa olet.
- En tiedä, mitä tarkoitat. - Niin.
- Haluan sopia tämän jotenkin. - Et minun kanssani.
Uskotko todella, että Jumala lähetti minut luoksesi?
Ei. Paljon pahempaa.
- Miten niin? - Uskominen ei ole sama kuin epäusko.
Jos uskoo ja pääsee viimeinkin uskonsa lähteille-
- ei etsi enää pidemmälle. Muuta ei ole.
Mutta epäuskoisella on ongelma. Hänen pitää tonkia koko maailma.
Jos hän todistaa, ettei jokin asia ole totta-
- hän jättää kaksi asiaa todistamatta.
Uskotko kaikkeen Raamatussa?
- Kirjaimellisestiko? - Niin.
Luultavasti en, mutta tiedät jo, että olen lainsuojaton.
Mistä olet eri mieltä?
Ehkä perisynnistä.
Kun Eeva söi omenan, hän muutti kaiken pahaksi.
En näe ihmisiä siten.
Uskon ihmisten olleen ensi alkuun hyviä.
lhminen luo pahuuden itselleen-
- haluamalla sitä, mikä ei kuulu hänelle.
Mutta en kerro kerettiläisyydestäni, kun yritän saada sinua uskomaan.
Oletko kerettiläinen?
- Yritätkö huijata minua? - En yritä. Oletko sinä?
En sen enempää kuin on tarpeen.
Vaikka olisi vahva usko.
En ole epäilijä, mutta olen kyselijä.
- Mitä eroa niillä on? - Kyselijä haluaa totuuden.
Epäilijä haluaa kuulla, ettei sellaista olekaan.
Etkö usko, että pelastus vaatii koko Raamatun uskomista?
En. Enkä usko, että sitä pitää lukea.
En tiedä, pitääkö edes olla tietoinen koko kirjasta.
Mutta uskon, että kirjan sivuille kirjoitettu totuus-
- kirjoitettiin ihmissydämestä kauan sitten-
- ja kirjoitetaan vielä pitkän ajan kuluttua-
- vaikka kaikki kopiot tästä kirjasta poltettaisiin.
Enkä usko Jeesuksen keksineen sanojaan. Hän vain puhui ne.
Kirja on opas tietämättömille ja sydämeltään sairaille.
Ehyt ihminen ei tarvitse sitä. Jos luet kirjan-
- huomaat, että siinä puhutaan enemmän väärästä tiestä-
- kuin oikeasta. Miksi?
- En tiedä. Miksi? - Kerro sinä.
- Mietin asiaa. - Hyvä on.
- Hyvä on mitä? - Mieti sitten asiaa.
Minulta se saattaa kestää kauemmin kuin sinulta.
- Ei se haittaa. - Eikö se haittaa?
Voin ottaa lausuntosi parilla eri tavalla.
Otan sen hyvällä tavalla. Siten saan elää omassa maailmassani, en sinun.
Miksi pidät maailmaani pahana?
En pidä sitä pahana. Tiedän vain, että se on lyhyt.
Uskon, että vastaus kysymykseesi on se-
- että liturgian dialektiikka olettaa aina pahuuden jalansijan.
- Hitto. - Mitä sanot?
Yhtä vahva kuin tamman henkäys.
Olisi mahtavaa sanoa jotain tuollaista paskaa veljille.
Me kaksi vain istumme täällä juttelemassa.
- Mitä sinä juuri sanoit? - Kysymyksesi.
Raamattu on täynnä varoitustarinoita. Ja muukin kirjallisuus.
Meitä varoitetaan. Varoitetaan mistä?
Väärän tien valitsemisesta.
Miten monta väärää tietä on olemassa? Lukemattomia.
Miten monta oikeaa tietä? Vain yksi.
Siitä johtuu epätasapaino, josta puhuit.
Hitto.
Voisit mennä puhumaan telkkariin. Olet komea mies.
- Tiedätkö sen? - Lopeta.
En ollut varma, olitko tosiaan professori, kunnes sanoit tuon.
Pilailet kustannuksellani.
- Enpäs. - Luulen, että pilailet.
Vannon, että en, muru. En osaisi sanoa mitään samanlaista kuin sinä.
- lhailen sitä. - Miksi sanot minua muruksi?
Vanhan etelän kieltä. Ei se merkitse mitään.
- Lopetan, jos se kiusaa. - Mitä se tarkoittaa?
Että olet ystävien seurassa. Äläkä huolehdi mistään.
Ehkä helpommin sanottu kuin tehty.
Olet oikeassa. Ehkä. Mutta me vain juttelemme.
- Sano jotain. - Joo.
Miksi olet täällä? Mitä sinä saat tästä?
- Vaikutat fiksulta. - Minäkö?
Olen tyhmä maalaisnekru Louisianasta.
Sanoinhan jo, ettei päässäni ole ajatuksia.
Jos sitä ei ole täällä, en tiedä sitä.
Joskus minusta tuntuu, että leikit kanssani.
Olet kusipää! K-U-S-l-pää!
Älähän nyt.
Mitä helvettiä sinä teet perhanan sängyssäni?
Et voi tuntea oloasi turvalliseksi täällä.
Olet oikeassa turvallisuudesta.
Oletko saanut ketään irti huumeista?
- En tietääkseni. - Mitä järkeä tässä sitten on?
Tämä on toivotonta. Paikka on moraalinen leprasiirtomaa.
Pahus. "Moraalinen leprasiirtomaa." Missä kynäni on?
Et saa lähteä koskaan. Kirjoitan tämän kirjaani.
"Moraalisessa leprasiirtomaassa." Se kuulostaa hyvältä.
En silti ymmärrä, miten voit elää täällä.
Mikset muuta paikkaan, jossa voit saada hyvää aikaiseksi?
Toisin kuin paikassa, jossa hyvää tarvitaan.
Jumalakin luovuttaa joskus. Helvetissä ei ole apostolaattia.
Ei. Hyvin sanottu.
Apostolaatit ovat eläviä varten. Siksi olet vastuussa veljestäsi.
Kun hän ei enää elä, et voi auttaa.
Hän on silloin muiden käsissä. Hänestä pitää huolehtia juuri nyt.
Kannattaa ehkä valvoa hänen juna-aikatauluaan.
- Luuletko olevasi veljesi vartija? - En vain "luule".
- Ja Jeesus on osa tätä yritystä. - Sopiiko se?
Ja häntä kiinnostaa tulla tähän likakaivoon-
- ja pelastaa sen, mitä ei voi pelastaa.
Miksi ihmeessä? Sanoit, ettei hänellä ole vapaa-aikaa.
Miksi hän tulisi tänne?
Mitä eroa hänelle on-
- henkisesti ja moraalisesti tyhjän rakennuksen ja vain tyhjän välillä?
Professori, olet teologi, etkä edes tiedä sitä.
- Olet naljaileva. - En tiedä tuota sanaa.
Mutta älä pelkää puhua minulle. Et loukkaa tunteitani.
Se tarkoittaa kai sitä, ettet ole vilpitön.
Et tarkoita sitä, mitä sanot. Olet kyyninen.
- Et usko minun tarkoittavan sanojani. - Puhut joskus vaikutuksen takia.
- Sanon tämän vaikutuksen takia. - Kerro.
Entä jos sanoisin sinulle, että jos voisit irrottaa-
- kätesi veljesi kurkun ympäriltä, saisit ikuisen elämän?
- Ei sellaista ole. Kaikki kuolevat. - Ei hän sanonut niin.
Hän sanoi, että voit saada ikuisen elämän.
Nyt, tänään.
Voit pidellä sitä, nähdä sen.
Se säteilee hieman, se on kevyt. Ei painava.
Vähän lämmin kosketettaessa.
Elämä, ja se on ikuinen.
Ja voit saada sen nyt, tänään.
Muttet halua sitä.
Saadaksesi sen sinun pitää antaa veljellesi anteeksi.
Sinun pitää ottaa hänet syliin ja pidellä häntä-
- ja on sama minkä värinen tai hajuinen hän on-
- tai haluaako hän tulla syliisi.
Et tee sitä, sillä et usko hänen ansaitsevan sitä.
Eikä sitä voi kiistää. Ei hän ansaitsekaan.
Et tee sitä, sillä se ei ole oikeutettua.
Eikö asia olekin niin?
Eikö vain?
- En ajattele niin. - Vastaa kysymykseen.
- En usko sellaiseen. - Tiedän. Vastaa vain kysymykseen.
Sanoissasi voi olla totuutta.
- Etkö sano muuta? - En.
Hyvä on. Hyväksyn sen.
Se on jo paljon. Meillä on vain leivänmuruja.
- Minun pitää lähteä kotiin. - Älä. Jää vielä hetkeksi.
Puhutaan jostain muusta. Pidätkö baseballista?
Laitan meille vähän syötävää.
- Ei minulla ole nälkä. - Maistuisiko kahvi?
Hyvä on, mutta sitten kyllä lähden.
Hyvä on. Hän sanoo "hyvä on".
Tavallisesti en olisi näin epäkohtelias.
Joku tulee ja istuu pöydässäni, enkä ole tarjonnut mitään.
Mutta sinun kanssa pitää suunnitella.
Pitää pelata korttini oikein, jottet katoa yöhön.
- Ei nyt ole yö. - Riippuu millaista yötä tarkoittaa.
- Kysyn jotain henkilökohtaista. - Tästä tulee hauskaa.
Mitä vikaa sinussa mielestäsi on-
- kun näit vaihtoehtona vain Sunset Limited?
Ei minussa ole mitään vikaa.
Minut pakotettiin kohtaamaan totuus. Erilaisuus ei tee minusta hullua.
- Erilainen kuin kuka? - Kuka tahansa.
Entä muut itsemurhaa yrittäneet?
- Mitä heistä? - Ehkä olet kuten he.
Ehkä he ovat sinun väkeäsi, vaikka ette tapaa usein.
- Enpä usko. - Etkö?
Olin ryhmäterapiassa heidän kanssa.
En ole tuntenut keneenkään hengenheimolaisuutta.
Etkö edes muihin professoreihin?
- Hyvä luoja. - Vastaus on siis "ei".
Halveksin heitä ja he minua.
Vaikket pidä heistä, ei se tarkoita, ettet ole heidänlaisensa.
Ja miksi sanoit "halveksit"?
- Halveksin. - Se on aika vahva sana.
- Ei tarpeeksi vahva. - Miksi halveksit muita professoreja?
- Tiedän, mitä ajattelet. - No mitä?
Että halveksin heitä, koska olen kuten he, ja halveksin itseäni.
- Syötkö mitään lääkkeitä? - En.
Eikö Limitediä odottaville ole lääkkeitä?
- Itsetuhoiseen depressioon? - Niin.
- Olen kokeillut niitä. - Mitä tapahtui?
- Ei mitään. - Ei apua?
- Ei. Kahvisi on valmista. - Tiedän.
- Auttavatko lääkkeet muita ihmisiä? - Kyllä, useimpia.
- Mutta eivät sinua. - Eivät minua.
- Mitä mieltä olet siitä? - Mitä mieltä pitäisi olla?
En tiedä. Yritän selvittää, löydämmekö tästä rakenneosia.
- Rakenneosia. - Pidätkö siitä?
- Käytettäänkö sanaa kaduilla? - Ei, opin sen kaltereiden takana.
Sellaisia kuulee linnassa olevilta lakimiehiltä.
Puhumme jonkin toisen hemmon rakenneosista.
Vaimon rakenneosista.
Käytätkö kermaa tai sokeria?
- En. Mustana vain. - Mustana.
Miksi minulla pitää olla rakenneosia?
En sanonut, että pitää. Mietin vain, onko.
Ehkemme ole yrittäneet etsiä niitä.
Niitä voi olla. Jotkut huumeille immuunit-
- itsetuhoiset matkustajat voivat olla kamujasi.
- Itsetuhoiset matkustajat. - Tykkäätkö?
Se on ihan jees.
- Eikö kukaan? - Ei.
En ole jäsen. En koskaan halunnut sitä.
- Et ole jäsen. - En.
Voisin syödä jotain. Sinäkin voisit.
Jos jakaa leipänsä toisen kanssa, ystävyys saavuttaa uuden tason.
Se pätee kaikkialla maailmassa.
- Luultavasti. - Luultavasti? Pidän tuosta.
Sinun suustasi se on sama kuin muiden "olet perhanan oikeassa".
- Siksikö, etten usko mihinkään? - Ei se ole ongelma.
Kyse on siitä, minkä uskot kuljettavan sinua-
- ei siitä, minkä et usko.
- Kysyn jotain. - Siitä vain.
- Ajatteletko koskaan Jeesusta? - No niin.
Ajatteletko?
- Miksi luulet, etten ole juutalainen? - Eivätkö he saa ajatella Jeesusta?
He ajattelevat ehkä eri tavalla.
- Oletko juutalainen? - En. En satu olemaan.
- Melkein jo uskoin. - Etkö pidä juutalaisista?
Vedän vain eri naruistasi.
En tiedä, miksi tykkään kiusata sinua, mutta tykkään.
Sinun pitää kuunnella tai uskoa kuulemasi-
- sillä keskustelumme tarkoitus on... Ja sen halusit tietää.
...että ei ole juutalaisia, valkoisia eikä neekereitä... Värillisiä.
Ei mitään sellaista. Syvällä kaivoksen pohjalla-
- missä kulta on, ei ole mitään sellaista.
Ikuisuus on puhdasta. Se, johon et usko.
Se pitää ihmiset laiturilla, kun Sunset Limited tulee-
- vaikka he uskovat haluavansa kyytiin. Se sallii sinun jakaa siunausta-
- muukalaisten päälle, ei kirouksia.
Se on yksi asia. Vain yksi ainokainen asia.
Ja se on Jeesus.
Minun pitää miettiä, miten vastaan.
Ei yksi jumalanpilkka enää haittaa. Niitä on jo tarpeeksi.
Sanoisin näin.
Sanoisin...
Sanoisin meidän puhuvan Jeesuksesta.
Mutta Jeesus on se kulta sen kaivoksen pohjalla.
Hän ei voisi tulla tänne ja ottaa ihmisen muotoa-
- jos se muoto ei sopisi hänelle.
Jos sanon, ettei Jeesus voi olla kaikki ilman että kaikki ovat Jeesus-
- se olisi aika suurta jumalanpilkkaa.
Mutta ei se mitään. Ei yhtä suurta-
- kuin jos sanoo miehen ja kiven olevan samanlaisia.
Se on sinun katsantokantasi.
Ei ole. Uskon älykkyyden ensisijaisuuteen.
Mikä tuo sana on?
Ensisijaisuus? Eli se, minkä asetat ekalle sijalle.
- Onko se älykkyys? - On.
- Eikö Sunset Limited ole ensisijainen? - Niin, se myös.
Mutta ei niiden, jotka odottavat myöhempää junaa.
Ei, se ei ole heille ensisijainen.
Olet kova tyyppi, professori.
Olet kova.
Näet itsesi kyselijänä, mutta minulla on siitä epäilykseni.
Elämäsi tavoittelu on sinun tavoitteluasi.
Olet itse tekemälläsi tiellä.
Ehkä vain siitä syystä sinun kannattaa pysyä sillä.
- Sillä tiellä et voi eksyä. - En taida ymmärtää.
Epäilen, ettet ymmärtäisi mitään sanomaani.
Lausun rukouksen.
Herra, kiitämme sinua tästä ruoasta ja monista antamistasi siunauksista.
Kiitämme professorin hengestä, jonka säästit meille-
- ja pyydämme, että huolehdit hänestä, sillä tarvitsemme häntä.
En tiedä miksi, mutta tiedän, että tarvitsemme.
Aamen.
- Sano, mitä pidät. - Näyttää hyvältä.
Tämä on hyvää.
- Erittäin hyvää. - Niin kuuluukin. Se on soul-ruokaa.
Onko siinä melassia?
- Oletko kokki? - En.
- Harrastelet. - Kyllä vain.
Banaaneja tietenkin. Mangoa?
- Pari mangoa, lanttua. - Lanttua?
Sitä on vaikea löytää.
Se on todella hyvää.
Ja paranee parin päivän jälkeen. Laitoin tämän eilen.
Sitä pitää lämmittää pari kertaa, jotta maku syvenee.
- Kuten chili. - Totta turiset.
- Tiedätkö, missä opin reseptin? - Louisianassa?
Täällä New York Cityn ghetossa.
Tällaisessa ruoassa on monia eri vaikutteita.
Siinä on osia monista eri maista, monista eri ihmisistä.
- Valkoisistakin? - Mielellään ei.
- lhanko totta? - Laskin vain leikkiä.
Tunnetko kaupungin ravintolakokkeja?
- En. - Tiedätkö, mitä he laittavat?
- En. - Kateenkorvaa.
Aivoja ja muuta. Kukaan ei halua syödä sellaista.
- Tiedätkö, miksi? - Se on haaste.
- Pitää olla kekseliäs. - Olet fiksu valkonaamaksi.
Se on haaste. Ainekset ovat sikahalpoja.
Useimmat heittävät ne pois tai antavat kissalle.
- Mutta köyhät eivät heitä mitään pois. - Niin kai.
Kuka vain voi laittaa hyvän T-luupihvin. Mutta jos ei ole varaa-
- ja haluat syödä jotain hyvää, mitä teet?
- Olen kekseliäs. - Totta. Keiden pitää olla kekseliäitä?
- Köyhien. - Totta. Köyhien.
Saat kymppi plussan. Mitä pidät tästä?
Se on oikein hyvää.
Eikö viini olisi sopinut hyvin tämän kanssa?
Kyllä olisi.
- Mutta et joisi sitä. - Ehkä yhden lasillisen.
Jeesus joi viiniä opetuslastensa kanssa.
Raamatussa sanotaan niin. Siinä ei tosin mainita vessaan kätkemistä.
- Onko se suosituin kätköpaikka? - On.
Jotkut juopot katsovat pönttöihin, jos vaikka löytyisi viinaa.
- Onko tuo totta? - Ei.
Voisi kyllä olla. En olisi yllättynyt.
Mikä on pahin tekemäsi juttu?
- Lisää linnatarinoitako? - Miksipä ei?
Miksipä et halua kuulla?
Onko sen miehen hakkaaminen ruokalassa pahin tekosi?
- Ei. - Mikä sitten on pahin?
- En kerro. - Mikset?
- Juoksisit kiljuen ovesta ulos. - Se on kai aika paha.
- Siksi en kerro. - Minua pelottaa kysyä.
Ei pelota.
- Oletko kertonut kenellekään? - Olen.
- Asia vainosi minua. - Kenelle kerroit?
Papille, joka oli ystäväni.
- Mitä hän sanoi? - Ei mitään.
Mutta et ole utelias minun pahimmasta teostani.
- Olenpa. - Et kysy, mikä se on.
- Ei minun tarvitse. - Miksei?
Olin siellä. Näin sen.
- Saatan olla eri mieltä. - Niinpä.
- Haluatko lisää? - Ei, olen täynnä.
- Olitko nälkäisempi kuin luulit? - Olin.
Hyvä.
Onko tämä sinulle jonkinlainen uskon testi?
- Sinäkö? - Niin, minä.
Et testaa uskoani.
- Näet kaiken mustavalkoisena. - Kaikki on mustavalkoista.
Se tekee maailmasta helpomman ymmärtää.
Yleensä minä en yritä ymmärtää maailmaa.
- Yrität ymmärtää Jumalaa. - Enpäs.
Yritän ymmärtää, mitä hän haluaa minusta.
Etkö tarvitse muuta?
Jos tarvitsee muutakin kuin Jumalan, on pulassa.
En liikahdakaan ilman Jeesusta.
Kun nousen ylös aamulla, yritän tarttua hänen vyöhönsä.
Joskus siirryn manuaaliohjaukseen.
- Manuaaliohjaukseen. - Pidätkö siitä?
- Se on ihan jees. - Minusta se oli hyvä.
Tulet köytesi päähän-
- ja myönnät tappiosi. Olet epätoivoinen.
Siinä tilassa tartut asiaan, jossa ei ole järkeä eikä materiaa.
Pidät siitä kiinni henkesi kaupalla.
- Voiko sitä kuvata niin? - Se on yksi tapa.
Siinä ei ole järkeä.
Kun puhuimme aiemmin, sanoit, ettei missään ole järkeä.
Maailmanhistoriassa.
Ei olekaan, laajemmassa mittakaavassa.
Mutta kertomasi asia ei ole mielipidekysymys.
Se on mielipide, joka on mielestäni hölynpölyä.
Mitä tekisit, jos Jeesus puhuisi sinulle?
- Luuletko hänen puhuvan? - En. Mutta en tiedä.
En ole tarpeeksi hyvä.
Ei kyse ole siitä. Ei tarvitse olla hyvä.
Pitää vain olla hiljaa.
En voi puhua Herran puolesta, mutta olen huomannut-
- hänen puhuvan kenelle tahansa, joka suostuu kuuntelemaan.
Ei tarvitse olla hyvä.
Jos Jumala puhuisi minulle, saisit viedä minut mielisairaalaan.
- Entä jos hän puhuisi järkeä? - Sama se. Hulluus on hulluutta.
- Vaikka hän puhuisi järkeä? - Niin.
Suurin ensisijaisuus, josta olen koskaan kuullut.
Olen aina tehnyt oman pääni mukaan.
- Mitä sanoit? - Se on saksaa.
- Puhutko saksaa? - En. Vähän. Se on lainaus.
Se ei auttanut saksalaisia.
Saksalaiset edesauttoivat sivistystä paljon ennen Hitleriä.
- Ja he antoivat sivistykselle Hitlerin. - Jos haluaa sanoa niin.
Uskot varmasti-
- kulttuurin edesauttavan ihmisten kurjuutta.
Mitä enemmän tietää, se onnettomampi on.
Kuten tiettyjen meille tuttujen suhteen.
- Aivan. - En usko sanoneeni niin.
Sinä sen sanoit.
- En minä. - Uskotko siihen?
- En. - Etkö?
- Se voisi olla totta. - Miksi? Eihän se vaikuta oikealta.
Se on ensimmäinen juttu kirjassa.
Eedenin puutarha. Tieto tuhoaa hengen.
- Tuhoaa hyvyyden. - Luulin, ettet ole lukenut kirjaa.
Kaikki sen tietävät. Se on kirjan kuuluisin tarina.
Miksi?
Jumalan näkökulmasta tieto on turhamaisuutta.
Tai ihmiset luulevat epäterveellä tavalla olevansa ovelampia kuin piru.
Pahus, professori. Missä olit, kun tarvitsin sinua?
Ole varovainen. Katso, miten minun kävi.
Niin, keskustelumme aihe.
Tummempi kuva on aina oikea.
Maailmanhistoria on saaga verenvuodatuksesta ja ahneudesta.
Sen tärkeyttä ei voi olla huomaamatta.
Silti kuvittelemme tulevaisuuden olevan erilainen.
En tiedä, miksi ihmiskunta on yhä täällä.
Todennäköisesti emme ole täällä enää kovin pitkään.
Voimakkaita sanoja.
- Uskot noin koko sydämestäsi. - Kyllä.
Voin samaistua noihin aatteisiin.
- Voitko? - Kyllä vain.
- Olen yllättynyt. - Mutta saatat olla väärässä.
- En usko. - Sinulle ei tapahdu usein niin.
- Miten? - Että erehdyt.
- Myönnän, jos olen väärässä. - Enpä tiedä.
Sinulla on oikeus mielipiteisiisi.
Tässä. Juttu sivulla 3.
"Ystävien mukaan mies ei piitannut neuvoista" -
- " vaan sanoi ajavansa omaa asiaansa."
"Läheinen luotettu ystävä sanoi..." Tämä on lainausmerkeissä.
"'Sille pirulaiselle ei voinut sanoa mitään.'"
Voiko lehdessä sanoa noin? "Pirulainen"?
"Veren tahrimat silminnäkijät 155. kadun asemalla..."
"Jatkuu sivulla 4."
155. kadun asema.
..."joita haastateltiin tapahtumapaikalla, sanoivat" -
- " että hypätessään tulevaa junaa päin mies huusi:"
"'Minä olen oikeassa.'"
Hauskaa.
- Olet uskomaton tyyppi. - Hauskaa, että viihdytän sinua.
- Olet erityinen. - En ole sitä mieltä.
- Etkö? - En.
Etkö katsele muita matkustajia nenänvarttasi pitkin?
Pidän heitä asukkeina-
- samassa syvässä kuilussa, jossa itse olen.
Jos he näkevät asian eri tavoin, en tiedä, miksi olen siksi erityinen.
Ymmärrän.
Mutta mietin silti muita matkustajia, jotka odottavat Sunsetiä.
En voi olla ajattelematta, että heissä on jotain erityistä.
Heidän on oltava syvemmässä kuilussa kuin meidän päivämatkaajien.
Syvemmässä ja pimeämmässä. Ehkei yhtä syvässä kuin sinä...
...mutta melko syvässä. - Eli?
Eli ehkä he ovat veljiäsi itsetuhossa ja epätoivossa.
- Luulin kurjuuden rakastavan seuraa. - En todellakaan tiedä.
Minä yritän.
Mielestäni sinulla on paremmat syyt kuin heillä.
Heidän syynsä on se, että he eivät pidä elämästä.
Mutta sinun syysi kertoo, millaista se on ja miksi.
Sinulla on älykkäämmät, elegantimmat syyt.
- Pilkkaatko minua? - En.
- Uskot minun puhuvan paskaa. - En.
Mutta on mahdollista kuolla, jos on täynnä paskaa.
- Ei ole kyse siitä. - Mistä sitten?
En tiedä. Olet vienyt minut uudelle maaperälle.
Sinulla on hulppeat syyt hypätä Limitedin alle-
- kun taas niillä muilla on ehkä vain surkea olo.
Ehkä et ole edes onneton.
Ajaako koulutukseni minut itsemurhaan?
En. Esitin vain kysymyksen. Mieti, ennen kuin vastaat.
- Jatka vain. - Tuo on naurettavin kuulemani väite.
"Tuo on naurettavin kuulemani väite." Fiksua. Mitä sitten?
Ympärilläsi on valoa, mutta näet vain varjoja.
Ja aiheutat sen itse.
Se olet sinä. Sinä olet varjo. Siitä tässä on kyse.
Minulla ei ole sinun uskoasi. Jätetään asia tähän.
- Etkö halua aloittaa alusta? - Halusin kerran, mutten enää.
Ehkä uskossa on kyse siitä, ettei ole mitään muuta jäljellä.
Minulla on jotain muuta.
Mikset pidä sitä varalla?
Yritä aloittaa alusta.
Ei uudelleen. Kaikki ovat tehneet niin.
Kokonaan alusta. Kävele pois.
Jos sinä ja kaikki, mitä omistat ja mitä olet koskaan tehnyt-
- ovat tuoneet sinut viskipullon pohjalle-
- tai Sunset Limitedin eteen-
- et voi antaa yhtäkään hyvää syytä Jumalan maailmassa-
- sen pelastamiseen, sillä syitä ei ole.
Jos voit sulkea oven siltä kaikelta-
- se maailma on kylmä ja yksinäinen-
- ja siellä puhaltaa hurja tuuli.
Mutta et sano mitään.
Nostat kauluksesi ylös ja kävelet eteenpäin.
En voi. En voi.
- Haluatko lisää kahvia? - En, kiitos.
- Miksi ihmiset riistävät henkensä? - Eri syistä.
Onko niillä eri syillä mitään yhteistä?
En voi puhua muiden puolesta.
Omat syyni johtuvat asteittaisesta uskottelun loppumisesta-
- ja maailman realiteettien huomaamisesta.
- Maailmalliset syyt. - Jos niin haluaa sanoa.
- Elegantit syyt. - Niinhän sinä sanoit.
Et ollut eri mieltä.
Niistä syistä veljesi ei tiedä mitään-
- roikkuessaan solmiostaan putkessa kellarikerroksessa.
Hänellä on omat, tyhmät syynsä.
Mutta jos voisimme opettaa hänelle elegantimmat syyt-
- ja tuoda ne hänelle ja hänen ystävilleen-
- paljon useammat tappaisivat itsensä iloisina. Mitä sanot?
Nyt tiedän sinun naljailevan.
Olet oikeassa. Ajoit minut siihen.
Professori sai sen aikaan. Minun pitää olla varovainen.
Niin. Aion huijata sinua.
Sinun syysi johtuvat maailmasta, hänen syynsä hänestä itsestään.
Se on luultavasti totta.
Näen eri totuuden pöydän toisella puolella.
- Mikä se on? - Rakasta veljeäsi tai kuole.
En tiedä, mitä se tarkoittaa. En tunne sitä maailmaa.
- Kerro maailmastasi. - Et halua kuulla siitä.
- Haluanpa. - En usko.
Kerro vain.
Hyvä on.
Se maailma on pakkotyöleiri. Työntekijät ovat viattomia-
- ja joka päivä muutamat valitaan arvalla teloitettaviksi.
Eikä se ole minun mielipiteeni. Niin sen vain on.
Onko muita katsantotapoja? On.
Kestääkö mikään lähempää tarkastelua? Ei.
Haluatko taas katsoa juna-aikataulua?
Jos et halunnut tätä elämää, mitä sitten?
En tiedä. En tätä.
- Elätkö omaa ihanne-elämääsi? - En.
Sain mitä tarvitsin, en mitä halusin. Joskus se on parasta tuuria.
Joo, no...
Mutta et kai voi verrata elämääsi minun elämääni.
En niin.
En vain voi.
Anteeksi. Minun pitää lähteä.
- Ei tarvitse. - Loukkasin sinua.
Nahkani on paljon paksumpi. Älä mene. En loukkaantunut.
Sinusta minun tulisi olla kiitollinen. Anteeksi, etten ole.
- En ajattele niin. - Minä lähden.
- Kaivan kuivaa kuoppaa. - lhailen sinnikkyyttäsi.
Miten saan sinut jäämään vielä hetkeksi?
Toivotko, että jos jään, Jumala puhuu minulle?
Ei, toivon, että minulle.
Mielestäsi olen sinulle velkaa vielä vähän aikaani.
Tiedän olevani kiittämätön.
Mutta kiittämättömyys ei ole yhtä paha synti henkisessä konkurssissa-
- kuin uskovalle miehelle.
Et ole minulle velkaa.
- Oletko sitä mieltä? - Olen.
Olet ystävällinen. Kunpa voisin jotenkin kiittää, mutta en voi.
Hyvästellään toisemme. Jatka elämääsi.
Entä jos...
Entä jos sanon, että heräät huomenna etkä hyppää junan alle-
- jos vain pyydät. Tekisitkö sen?
Riippuu siitä, mistä minun pitäisi luopua.
Aloin kirjoittaa sitä ylös.
- Mistä pidän kiinni? - En tiedä!
Mitä itsetuhoinen matkustaja vaalii? Minkä eteen hän kuolisi?
- En tiedä. - Ei.
Et tiedä.
- Et halua enää puhua minulle. - Luulin sinua paksunahkaiseksi.
Olenkin, mutta ei se peitä luitani.
Miksi uskot olevan jotain, mistä en luopuisi?
En tiedä.
Uskon, että jos joku haluaa välttämättä hypätä junan alle-
- hänellä on jotain mielessään.
Useimmat meistä tyytyisivät läimäytykseen.
Sanot, ettet välitä mistään, mutta en usko sitä.
Kuolemassa on aina kyse jostain.
Kysyit, mistä minä uskon sinun pitävän kiinni. En tiedä.
Tai ehkä en osaa pukea sitä sanoiksi.
Ehkä tiedät, muttet kerro.
Kun hyppäsit kuuluisan hyppysi-
- veit sen mukanasi ja pidit siitä kiinni-
- karmivaan kuolemaasi asti.
Etsin oikeita sanoja.
Sanat ovat tie sydämeesi.
En voi auttaa.
Päädyin siihen, että olin valmis päästämään irti.
Se vaati töitä.
Enkä ainakaan luovu siitä nimenomaisesta asiasta.
- Voitko sanoa tuo toisin? - En luovuta luovuttamisesta.
Odotan sen kantavan minua. Luotan siihen.
Asiat, joihin uskon, ovat hyvin hauraita, kuten sanoin.
Niitä ei pian enää ole, eikä minuakaan.
Mutta se ei ole päätökseni perimmäinen syy.
Syy piilee syvemmällä.
Menetykseen tottuu. On pakko.
- Sinä pidät musiikista. - Niin pidän.
Kuka on hienoin tuntemasi säveltäjä?
- John Coltrane, ehdottomasti. - Kestävätkö hänen työnsä ikuisesti?
lkuisuus on pitkä aika. Minun pitää vastata, että eivät.
- Mutta ei se tee niistä arvottomia. - Ei. Ei tietenkään.
Luovut maailmasta nuotti kerrallaan.
Olet syypää omaan tuhoosi. Et mahda sille mitään.
Kaikki tekosi sulkevat oven jossain edessäsi.
Lopulta on vain yksi ovi jäljellä.
Synkkä maailma, professori.
Myönnä se itsellesi.
Myönnän, mutta olen silti koukussa.
- Minulla ei ole vaihtoehtoja. - Hyvä on. Ehkä olet oikeassa.
Uutinen, pastori.
Kaipaan pimeyttä.
Rukoilen kuolemaa, oikeaa kuolemaa.
Jos uskoisin kuollessani tapaavani entisiä tuttujani-
- en tiedä, mitä tekisin. Se olisi painajaiseni.
Jos uskoisin tapaavani äitini ja aloittavan alusta-
- mutta ilman kuolemaa, jota odottaa-
- se olisi viimeinen painajainen, Kafka pyörillä.
- Hemmetti. Etkö halua nähdä äitiäsi? - En.
Kuollessani haluan kuolla ikiajoiksi.
Ja haluan olla yksi heistä, paitsi että en voi.
En voi olla yksi kuolleista, sillä jos heitä ei ole, ei ole yhteisöäkään.
Ei yhteisöä. Ajatus lämmittää sydäntäni.
Mustuus, yksinäisyys-
- hiljaisuus, rauha.
Se kaikki niin lähellä.
En pidä mielentilaani pessimistisenä elämänkatsomuksena.
Pidän sitä itse maailmana.
Evoluution on pakko antaa älykkäälle mielelle-
- tietoisuus yhdestä asiasta-
- kaiken muun edellä. Ja se on hyödyttömyys.
Jos ymmärsin oikein-
- sanot että kaikkien, jotka eivät ole typeriä, pitäisi haluta kuolla.
- Niin. - Etkä kuseta minua?
En kuseta.
Jos ihmiset näkisivät maailman sellaisena kuin se on-
- ja todelliset elämänsä ilman unelmia tai illuusioita-
- he eivät keksisi yhtäkään syytä-
- miksi heidän ei pitäisi kuolla mahdollisimman pian.
En usko Jumalaan. Ymmärrätkö sen?
Katso ympärillesi. Etkö näe? Kiusattujen sielujen huudot-
- ovat varmasti hänen lempiääniään.
Halveksi näitä keskusteluja. Kylän ateistin argumentti.
Hän haluaa vain intohimoisesti hyökätä-
- sen asian kimppuun, jonka olemassaolon kieltää.
Toveruutesi on tuskan toveruutta, ei muuta.
Jos se tuska olisi kollektiivinen, ei vain painottava-
- sen paino repisi maailman-
- universumin laidalta ja heittäisi sen palaen alas-
- minkä tahansa luomansa yön läpi, kunnes tuhkaakaan ei jää jäljelle.
Entä veljeys, oikeus, ikuinen elämä?
Hyvä luoja.
Näytä uskonto, joka valmistaa ihmisen tyhjyyteen, kuolemaan.
Saatan käydä siinä kirkossa.
Sinun uskontosi valmistelee sinua uuteen elämään-
- täynnä unelmia, illuusioita ja valheita.
Jos kuolemanpelko poistuisi ihmisten mielistä, he eivät eläisi päivääkään.
Kuka haluaisi tämän painajaisen, ellei pelkäisi seuraavaa?
Kirveen varjo häilyy jokaisen ilon yllä.
Jokainen tie, ystävyys ja rakkaus päättyvät kuolemaan.
Piina, menetys, petos-
- tuska ja kärsimys.
Vanhuus, ihmisarvonsa menettäminen-
- kamalat, pitkät sairaudet.
Kaikella on vain yksi päätös.
Sinulle ja kaikille-
- ja kaikelle, mistä on päättänyt välittää.
Se on aitoa veljeyttä ja toveruutta, johon kaikki kuuluvat koko ikänsä.
Sanotko, että veljeni on pelastukseni?
Minun pelastukseni? Olkoon hän kirottu.
Kirottu kaikenlaisena, värisenä, muotoisena.
Näenkö itseni hänessä? Kyllä. Ja se kuvottaa minua.
Ymmärrätkö minua?
Voitko ymmärtää minua?
Olen pahoillani.
- Miten kauan olet tuntenut noin? - Koko ikäni.
- Onko se totta? - Vielä pahempaa.
En tiedä, mikä voi olla pahempaa.
Raivo on hyviä päiviä varten. Sitä ei ole enää paljon jäljellä.
Totuus on, että näkemäni muodot ovat tyhjentyneet.
Niillä ei ole enää sisältöä. Ne ovat vain muotoja.
Juna, seinä, maailma.
Mies, asia.
Ne roikkuvat ulvovassa aukossa.
Sen elämällä ja sanoilla ei ole merkitystä.
Miksi etsisin sellaisen seuraa?
Miksi?
Pahus.
Näetkö, minkä pelastit?
Yritin pelastaa ja yritän yhä kovasti.
- Ja hän on veljesi. - Hän on veljeni, kyllä.
- Olenko siksi täällä asunnossasi? - Ei. Siksi minä olen täällä.
Kysyit, minkä professori olen.
Olen pimeyden professori, yö päivän vaatteissa.
Toivotan sinulle kaikkea hyvää, mutta minun pitää mennä.
- Jää vielä hetkeksi. - Ei ole enää aikaa. Hyvästi.
- Puhutaan jostain muusta. lhan totta. - En halua puhua mistään muusta.
Älä mene! Tiedät, mikä siellä odottaa!
Tiedän hyvinkin. Tiedän, mikä ja kuka siellä odottaa.
Kiiruhdan suutelemaan hänen luista poskeaan.
Hän yllättyy siitä, että häntä odotetaan niin kovasti.
Tartun hänen kaulaansa ja kuiskaan kuivaan, vanhaan korvaan:
"Olen tässä."
- Avaa ovi! - Älä tee tätä.
Olet ystävällinen mies.
Kuuntelin sinua ja sinä minua. Siinä kaikki.
Jumalasi seisoi kerran äärettömien mahdollisuuksien aamussa.
Ja hän teki näin.
Sanot minun haluavan Jumalan rakkautta. En halua.
Ehkä haluan anteeksiantoa, mutten voi pyytää sitä keneltäkään.
En voi palata. En voi korjata mitään.
On vain toivo tyhjyydestä. Ja takerrun siihen.
- Avaa nyt ovi. - Älä tee tätä.
Ole hyvä ja avaa ovi.
Kiitos. Hyvästi.
Professori.
Tiedän, ettet tarkoita sitä kaikkea.
Tulen sinne aamulla. Tulen sinne, kuuletko?
Tulen sinne!
Tulen sinne.
Tiedät, ettei hän tarkoittanut sitä. Tiedät sen.
En ymmärrä, miksi lähetit minut sinne. En ymmärrä.
Jos halusit minun auttavan, mikset antanut minulle sanoja?
Annoit ne hänelle. Entä minä?
Ei se mitään.
Vaikket enää koskaan puhuisi, tiedät, että pidän sanasi.
Tiedät sen. Tiedät sen kyllä.
Sopiiko se?